Козацькі пісні пов’язані з історією народу; найдавніші з них оспівують героїзм захисників батьківщини від турецько-татарських загарбників, готовність молодих патріотів пожертвувати родинним затишком, а може, й життям, — тому в цих піснях важливе місце займає мотив прощання з родиною, битви з ворогом і героїчної загибелі козака.
Основні мотиви козацьких пісень:• прощання козака з рідними, коханою та виїзд «на війноньку»;• поневіряння в поході в постійній небезпеці;• самотність, туга за сім’єю, домом;• загибель козака, його прощання зі своїм конем, рідними, Україною;• уславлення волі, звитяги, завзяття козацтва. Повторіть!
ОЙ У ЛУЗІ ТА ЩЕ Й ПРИ БЕРЕЗІОй у лузі та ще й при березі червона калина,Породила молода дівчина хорошого сина. Породила та ще й положила в зеленій діброві,Дала йому тонкий стан козацький, дала чорні брови. Дала йому тонкий стан козацький, ще й чорнії брови,Та не дала тому козакові ні щастя, ні долі. — Та було б тобі, моя рідна мати, тих брів не давати,Було ж тобі, моя рідна мати, щастя й долю дати. — Розвивайся ти, сухий дубе, завтра мороз буде,Ой збирайся, молодий козаче, завтра похід буде. — Я морозу та й не боюся, зараз розів’юся,Я походу та й не боюся, зараз уберуся.— Ой ви, галки, ой ви, сизокрилі, підніміться вгору,Ой ви, хлопці, славні запорожці, верніться додому. — Ой раді б ми ще вище підняться — туман улягає,Ой раді б ми додому вернуться — гетьман не пускає. Ой не так гетьман, як гетьманська мати,Хоче нами, козаками, турка звоювати. Вона нами, козаками, турка не звоює,Тільки нашим білим тілом орлів нагодує. Прочитайте виразно!
Пісня “Ой у лузі та ще й при березі” починається із зображення народження хлопчика, якого мати наділила красою та козачими рисами, але не дала йому щастя і долі. Це стає передвісником його трагічної долі — вирушення у похід, який йому не принесе повернення додому. Козак не боїться морозу чи походу, адже це його доля. Проте є відчуття приреченості, адже не гетьман, а “гетьманська мати” (імператриця) вирішує долю козаків, використовуючи їх у своїх цілях. Про що мовиться в пісні?
Художній паралелізм — прийом паралельного зображення явищ природи й емоцій, стану літературного героя через зіставлення. Постійний епітет — художнє означення, регулярно вживане у фольклорних творах. Теорія літератури«Розвивайся ти, сухий дубе, завтра мороз буде, / Ой збирайся, молодий козаче, завтра похід буде» червона калина, зелена діброва, стан козацький, рідна мати