Після ката Святополка,Що замучив трьох братів,Брат четвертий на престолі,Ярослав розумний, сів. Святополком окаянним. Все зруйноване було. Бідувало бідне місто,Бідувало і село.І усю свою увагу. Ярослав звернув на лад.І небавом¹ Україна. Зацвіла, як пишний сад.І небавом знову люде. Багатіти почали,І Дніпром човни чужинців. Знову в Київ попливли. Греки, німці, італійці,Чехи, угри — всі ішли,Купували, продавалиІ у Києві жили. Так живий, шумливий Київ. Царгородом другим став. Як про друга, як про сина. Дбав про його Ярослав. Оточив його валами,Ровом, мурами обвів. Укріпив його, оздобивІ препишний двір завів. До палат ішли невпинно. Чужоземні посланці,Князь сидів на пишнім троніЗ грізним берлом² у руціОбраз Ярослава Мудрого в однойменному віршованому творі Олександра Олеся1 Небавом — незабаром.2 Берло — палиця, оздоблена коштовним камінням, знак влади.
І, допущені до князя,Низько кланялись посли,І до ніг дари складали,Що з чужини принесли. В час бенкету на бандурах,Гуслях, різних сопілках. Грали весело музики;Вина пінились в чарках. Співаки пісні співали,Скоморохи, штукарі,Розважаючи чужинців,Метушились у дворі. Після ситого обіду. Всі виходили з палат. Подивитись на верблюдів,На муштрованих звірят.І в Європі честю мали. Королі, князі, царіПоріднитись з Ярославом,Побувати у дворі. Але мудрість Ярослава. Вся була в його ділах,У державнім будівництві,Владі, устрою, в судах. Щоб не нищити народуІ народного майна,Не хотів він воювати,Не тягла його війна. Він прогнав лише поляківІ, щоб ворог тихшим став,Він твердиню понад Сяном¹ —Ярославль свій збудував.1 Сян — річка в Східних Карпатах.
Та ходив на печенігівІ черкесів під Кавказ,Що на нашу Україну. Нападали раз у раз. Та з Редедею касозьким. Ярославів брат Мстислав. Бивсь хоробро в поєдинкуІ Редедю подолав. Наш співець Боян² великий,Найславніший із співців,Сплів йому вінок безсмертнийІз пісень безсмертних слів. Пролетіли дні короткі... Перед смертю Ярослав. Всіх своїх синів покликавІ з любов’ю проказав:«Вас я, діти, покидаю,Йду я в ліпшу сторону,Але, діти, пам’ятайте. Мою заповідь одну: Не сваріться, жийте в згоді: Тільки мир збере усе,А незгода, наче вітер,Все по полю рознесе. Як не будете всі разом. Йти до спільної мети,Ви, державу зруйнувавши,Подастеся у світи. Ви розгубите ту землю,Що придбали вам батьки,І тинятиметесь всюди,Як вигнанці й жебраки».
Князя Ярослава в народі прозвали Мудрим за його любов до знань і розсудливе управління державою. Князь створив першу бібліотеку в Київській державі (про це згадується в «Повісті минулих літ»), але її і досі не знайдено. А ще він продовжував справу свого батька — князя Володимира Великого, який охрестив Русь-Україну. На честь перемоги над печенігами Ярослав збудував у Києві Софійський собор — одну з найбільших святинь християнства. Саме в період князювання Ярослава Мудрого Київ став одним із найбільших і найкрасивіших міст Європи. Софійський собор. м. Київ. Сучасне фото. До речі!