З давніх давен українці вирощували свиней, полювали на диких вепрів чи свиней. Писемні документи того часу, наприклад, «Руська правда», різноманітні уставні грамоти свідчать про те, що свинина вже тоді була поширена, незважаючи то було м’ясо чи сало. Взагалі за археологічними свідченнями, в середні віки м’ясо було дуже поширеним продуктом, набагато більше, ніж навіть зараз.
Те, що сало так щедро використовують в різноманітних життєвих ситуаціях, що воно має особливу цінність для українського народу – відобразилось на традиціях та культурі народу. Сало стало символом кухні українців, тому дуже прив’язано до образу щирого українця, любити сало в якого є значущою рисою. Це відображає і український фольклор – обрядові повсякденні пісні зберігають класичний стереотип. Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Т. Рильського НАН України в своїх фондах містить багато приказок та прислів’їв, що говорять про сало та відношення до нього. Наприклад, така: «Якби мені паном бути, то я б сало із салом їв».
Але не буде вірним стверджувати, що сало є типово українським продуктом. Поляки, німці, угорці, білоруси, інші народи з задоволенням вживають сало, але в кожному етнографічному колі воно набуває свого статусу та значення. І тільки українці бачать в салі не тільки найжаданіший складник смачної кухні, але і символ культури та традицій.